Tokom skoro devet mjeseci od tada, Nofal i njegova porodica su četiri puta iščupani iz korijena, tjerani naprijed-natrag kroz pojas Gaze kako bi izbjegli napad. Nofal je rekao da je odlučan da se pobrine da njegov ključ ne postane uspomena poput njegove bake i djeda.
"Ako moj ključ od kuće postane samo uspomena dok idem dalje, onda ne želim više da živim", rekao je. “Moram se vratiti svojoj kući... Želim da ostanem u Gazi i da se nastanim u Gazi sa svojom djecom u našoj kući.”
Izrael je rekao da će Palestincima na kraju biti dozvoljeno da se vrate svojim domovima u Gazi, ali nije jasno kada. Mnoge kuće su uništene ili teško oštećene.
Izraelski napad na Gazu, izazvan Hamasovim napadom 7. oktobra na južni Izrael, protjerao je oko 1,9 miliona od prijeratnog stanovništva teritorije od 2,3 miliona Palestinaca iz njihovih domova. Većina njih je od tada više puta raseljena, bježeći iznova i iznova po dužini pojasa kako bi izbjegli niz kopnenih ofanziva.
Svaki put, mučno preseljenje na novu lokaciju i niz prepunih, privremenih skloništa - bilo u domovima proširene porodice, školama UN-a ili šatorskim kampovima. Usput, porodice su se borile da ostanu zajedno i zadrže nekoliko stvari. Na svakoj novoj lokaciji moraju pronaći nove izvore hrane, vode i liječenja.
U najnovijem egzodusu, ljudi su bježali iz istočnih okruga južnog grada Khan Younis i dijelova grada Gaze na sjeveru nakon što je Izrael naredio evakuaciju tamo. Gotovo svo stanovništvo Gaze sada je stisnuto u Izraelski proglašenu "humanitarnu sigurnu zonu" koja pokriva oko 60 kvadratnih kilometara na obali Sredozemnog mora, sa središtem u neplodnom ruralnom području zvanom Muwasi.
Uprkos imenu, Izrael je izveo smrtonosne zračne napade u "sigurnoj zoni". Uslovi su loši u raširenim kampovima od oronulih šatora koje su postavili raseljeni - uglavnom plastične folije i ćebad oslonjene na štapove. Bez sanitarnih sistema, porodice žive pored otvorenih bara sa kanalizacijom i imaju mali pristup pitkoj vodi ili humanitarnoj pomoći.
Hassan Nofal, desno, koji je raseljen zbog izraelskog bombardovanja pojasa Gaze, priprema ručak sa svojom porodicom u improvizovanom šatorskom kampu u Khan Younisu, južnom pojasu Gaze, u četvrtak, 4. jula 2024.
Nofal, 53-godišnji zaposlenik Palestinske uprave, rekao je da su on, njegova supruga i šestero djece pobjegli iz svog doma u sjevernom izbjegličkom kampu Jabaliya u oktobru. Prvo su otišli u centralni grad Deir al-Balah, a zatim u najjužniji grad Gaze Rafah. Morali su ponovo bježati kada je Izrael pokrenuo ofanzivu tamo u maju i prešli u Khan Younis. Prošle sedmice su pobjegli iz Khan Younisa u šator u Muwasiju.
“Biti raseljen na novo mjesto, teško je nositi se sa bubama i živjeti na pješčanom tlu”, rekao je. “Razbolimo se jer je vruće tokom dana, a hladno noću.”
Ali prvi potez, napuštanje svog doma u Jabaliji, bio je najteži, rekao je. Podigao je svoj privjesak s ključevima svoje kuće i kuće svojih bake i djeda u nekadašnjem palestinskom selu Hulayqat, nedaleko od današnje Gaze. Od Huylaqatu nije ostalo ništa -- izraelska vojska zauzela je to i obližnja sela početkom 1948. godine, protjeravši stanovnike.
Takvi stari ključevi su cijenjena imovina za potomke Palestinaca koji su protjerani ili pobjegli tokom sukoba koji je okružio stvaranje Izraela. Mnogi u Gazi strahuju da im, kao i u onom prošlom ratu, neće biti dozvoljeno da se vrate svojim kućama nakon ovog.
Ola Nassar također drži ključeve svoje kuće u gradu Beit Lahiya na sjeveru Gaze. Za nju simboliziraju „sigurnost, stabilnost, slobodu. To je kao moj identitet.”
Njena porodica se tek uselila u kuću sa novouređenom kuhinjom kada je počeo rat u Gazi. Sada je kućaspaljena, zajedno sa odjećom i ukrasima koje je morala ostaviti kada su pobjegli u oktobru. Nedostaje joj dragoceni set tanjira koji je poklon njenog brata i razbijen tokom zračnog napada.
Ona, njen suprug i njihovo troje djece bili su raseljeni sedam puta tokom rata, bježeći iz grada u grad. Iz Rafe su došli u svoje sadašnje sklonište – šator u Muvasiju.
“Svako raseljavanje koje smo doživjeli bilo je teško jer je potrebno vrijeme da se nosi. I dok se ne snađemo, moraćemo ponovo da se preselimo "- rekla je. Pronalaženje hrane je često bilo teško zbog vrtoglavih cijena. „Bilo je dana kada bismo jeli samo jedan obrok“, rekla je.
Ola Nassar, 41, raseljena zbog izraelskog bombardovanja pojasa Gaze, sjedi u improviziranom šatorskom kampu u Khan Younisu, južnom pojasu Gaze, u četvrtak, 4. jula 2024. (AP Photo/Abdel Kareem Hana)
Dok su žurno izlazili iz svojih domova, mnogi su ostavili gotovo sve, zgrabili su samo neke osnovne stvari. Nour Mahdi je rekla da je uzela samo ključeve od svoje kuće, dokument o svom stanu da dokaže vlasništvo i foto album svojih sedmoro djece. Album se kasnije uništio na kiši, pa je rekla da ga je koristila kao potpalu vatre za kuhanje.
“To je bilo jako teško jer mi je bilo jako važno jer je sadržavalo sjećanja koja su uključivala moju djecu”, rekla je ona.
Palestinac raseljen zbog izraelskog bombardovanja pojasa Gaze, šeta improvizovanim šatorskim kampom u Khan Younisu, južni pojas Gaze, četvrtak, 4. jula 2024.
Omar Fayad je zadržao sliku svoje kćeri i sebe kada je imao 10 godina. Ali nakon više poteza - "svako mjesto gore od drugog" - poželi da nikada nije napustio svoj dom. "Bilo bi bolje za mene da sam tamo ostao u svojoj kući i umro", rekao je 57-godišnjak, čeznući za svojim domom u Beit Hanounu na sjeveru Gaze.
Militanti Hamasa napali su južni Izrael 7. oktobra, ubili oko 1.200 ljudi i uzeli 250 drugih za taoce. Izraelski odgovor je ubio više od 38.000 Palestinaca, prema Ministarstvu zdravlja Gaze, koje u svom broju ne pravi razliku između civila i boraca.
Muhammed al-Ashqar, također iz Beit Lahiya, rekao je da je raseljen šest puta sa svoje četiri kćeri, četiri sina i unučadi.
Inače, porodica se razdvojila. Al-Ashqarov brat je ostao na sjeveru jer mu je žena bila trudna i nije dovoljno zdrava da se kreće. Ubrzo nakon toga, geleri iz vazdušnog udara pogodili su je u glavu i ubili je, ali beba je spašena.
Jedan od al-Ashqarovih sinova otišao je u izbjeglički kamp Nuseirat u centralnoj Gazi kako bi ostao u porodičnoj kući svoje žene. Sin je jednog dana bio u kuhinji i kuhao kada je zračni napad pogodio kuću, ubivši njegovu ženu i četvero djece u dnevnoj sobi. Sinu je amputirana noga, a dvoje njegove preživjele djece sada živi sa al-Ashqarom. Još jedan sin je ubijen u odvojenom napadu u Nuseiratu.
Nakon svega toga, 63-godišnjaku ne nedostaje imovina.
“Nema se zbog čega plakati nakon što sve ostaviš iza sebe i vidiš sve ove mrtve ljude i svu ovu patnju.”